Petice Poslanecké sněmovně parlamentu České republiky vyjadřující nesouhlas s případným uznáním jednostranně vyhlášené nezávislosti Kosova Českou republikou 

My, signatáři této petice, se obracíme na Poslaneckou sněmovnu Parlamentu České republiky, protože se vyslovujeme proti jakékoli formě odluky srbské provincie Kosovo od Srbska, čímž vyslovujeme nesouhlas s uznáním jednostranně  vyhlášeného osamostatnění tohoto území Českou republikou. 

Odůvodnění: 
Oproti všem předchozím válečným konfliktiim na území bývalé Socialistické Federativni Republiky Jugoslávie se v případě provincie Kosovo a Metohie jedná o výlučně srbské území obývané národnostními menšinami v dnes velmi zkresleném poměru, neboť všichni, kteří v se minulosti odmítali podřídit vůli dnes na tomto 
území vládnoucích separatistických polovojenských organizací zapletených do 
organizovaného zločinu byli buď těmito zabiti, vyhnáni, případně před nimi raději sami utekli. Dále se domníváme, že u nás veřejnosti málo známé bezhlavé a barbarské ničení srbských církevních národních kulturních památek na zmiňovaném území svědči o vyspělosti, nebo v tomto případě by se hodilo napsat spíše nevyspělosti osob, která si toto území v naprostém rozporu s mezinárodním právem, nárokuji za své. 

Dále se domníváme, že jsme povinni si připomenout mnichovský diktát v roce 1938, kde se rozhodovalo ,,O nás bez nás" a měli bychom rázně podpořit národ srbský v době, kdy se rovněž mocnosti snaží rozhodnout o jeho osudu bez jeho účasti.
Jsme tedy proti jakémukoli uznání státního útvaru jednostranně vyhlášeného na kterékoli části Srbské republiky a požadujeme, aby PS ČR zavázala vládu ČR a ministerstvo zahraničních věcí České republiky nebo se od tohoto rozhodnuti distancovat. 

Je naší povinností nepřipustit nový Mnichov i události, které po něm následovaly!

Petiční arch č. 
Petice Poslanecké sněmovně parlamentu České republiky vyjadřující nesouhlas 
s případným uznáním jednostranně vyhlášené nezávislosti Kosova Českou republikou 

Jméno a Příjmení                 Adresa trvalého bydliště                          Národnost 

KOSOVO PATŘÍ SRBŮM!

Od vypuknutí občanské války v roce 1997 je srbské obyvatelstvo neustále vystaveno teroru ze strany kosovských Albánců. Na tomto území působí i teroristická organizace UCK, jenž je financována z prodeje drog a lidského masa.  Tato organizace masakruje a vyhání původní obyvatelstvo (kosovské Srby) a dokonce ještě v r. 2003 ji i USA označovali za teroristickou skupinu. Je zarážející, že tato organizace dostala podporu NATO, které v r. 1999 bombardovalo Jugoslavii (Srbsko a Černá Hora). Bývalý velitel sil UNPROFOR, generál Lewis MacKenzie v souvislosti s válkou v bývalé Jugoslávii  prohlásil: „V Kosovu se neudála žádná genocida. Kosovští Albánci nás dokonale využili. Bombardovali jsme nesprávnou stranu.“ 

Jednostranné vyhlášení samostatnosti Kosova již uznaly Spojené státy, jež se netají jeho podporou a mají na jeho území vybudovánu vojenskou základnu (Camp Bondsteel). Dále ho již uznaly některé další evropské mocnosti – Velká Británie, Francie, Itálie a Německo – přesně ti, kteří před 70 lety v roce 1938 podepsali Mnichovský diktát.. Historie se může opakovat, heslo „O nás bez nás“ nepatří do dějepisu, ale do našich pamětí. Především Češi by se neměli připojit k uznání podobného odtržení území suverénního státu, jaké pro ně v roce 1938 znamenalo národní katastrofu.

Demonstrace proti jednostrannému vyhlášení samostatnosti Kosova proběhnou ve čtvrtek 21.2.2008  od 16:00 a v sobotu 23.2.2008 také od 16:00 v pražském Hyde parku tj. na Palackého náměstí. 

Naše skupina není závislá na žádné politické straně, ani nejsme žádná extremistická skupina. Jsme jen lidé se stejným názorem na tuto věc bez ohledu na politiké přesvědčení, náboženství, pohlaví nebo rasu. Ať se naše vláda rozhodne jakkoli, chceme být schopni se jeden druhému podívat do očí i po této události a ne se účastnit zrady podobné té v roce 1938.

MOHOU JEŠTĚ SRBOVÉ VĚŘIT NĚKOMU ZE ZÁPADU ?
(s laskavým svolením Prof.Dr.Rajko Dolečka,DrSc.)

V ROCE 2008 si Česká Republika vzpomene na smutné výročí mnichovské zrady, když nás před 70 lety, v září 1938, naši spojenci Anglie a Francie prodali nacistickému Německu. Ani USA se nesnažily nás chránit. Západ doufal, že obětování Československa uspokojí Hitlera. Ale mnichovská zrada a okupace 15.března 1939 urychlily začátek druhé světové války. Západ nyní připravuje podlou zradu Srbska, za vedení USA, Anglie, Francie, Německa, prodejné Evropské unie (EU). Jedná se o ilegální přípravu nezávislosti "Kosovské republiky", jakmile ji vůdcové kosovsko-metohijských Albánců vyhlásí.

V tak tragickém roce 1938 pro nás, pouze Srbové stáli na naší straně, že budou bránit Československo. Bylo mi 13 roků, žili jsme v Bělehradě. Tatínek mě odvedl před naše velvyslanectví, kolem kterého se tísnily tisíce Srbů, kteří se hlásili jako dobrovolníci do československé armády, aby bránili své české bratry. V té době se jako dobrovolníci hlásilo v Jugoslávii kolem 50 000 Srbů. V ulicích Bělehradu demonstranti mohutně skandovali "BRANIĆEMO ČEŠKU !" (Budeme bránit Česko !).

Západem plánované odtržení Kosova a Metohije (dále jen Kosovo) od Srbska je zrovna tak špinavé a nemorální jako zrada v Mnichově, jeho následky mohou být zrovna tak strašné. Směšní (koupení ?) a drzí jsou ti, kteří tvrdí, že loupež 15% teritoria přinese údajně Srbsku mnoho výhod, vstup do různých mezinárodních ekonomických a politických struktur, dokonce i bezvízové cesty na Západ. Ale tady platí staré latinské rčení "Timeo Danaos et dona ferrentes" (Bojím se Danajů /Řeků, za trojské války/ i když dary nosí). Je velmi nepříjemné pro Srbsko, že poslušný satelit Západu, Slovinsko, předsedá teď v EU a vrhá do světa špinavá a škodolibá prohlášení o Srbsku. Jejich Janez Janša zapomíná, jak vydělával veliké peníze pašováním zbraní chráněncům Západu v Chorvatsku a Bosně, během Západem zrežírované občansko-etnicko-náboženské války v Jugoslávii, kde nikdo nebyl bez viny.

Vůdcové Západu podepsali různé smlouvy o nevměšování do vnitřních záležitostí jiných států (Helsinky,1975; Paříž,1990) a celá tragedie Jugoslávie byla vlastně drzé vměšování do jejich vnitřních záležitostí, počínaje již různými "příměřími" v 1991, aby umožnili zvýšení počtu (a výzbroje) chorvatských ZNG brigád z počátečních 7 na 61, po 14 "příměřích". Německý ministr zahraničí Hans-Dietrich Genscher, za vydatné pomoci Vatikánu, donutil prodejné Evropské společenství (pozdější unii), aby uznala, bez právního podkladu, samostatnost Chorvatska a Slovinska, později i Bosny a Hercegovciny (Maastricht, 17.prosince 1991). Pro jeho roli při podněcování války v Jugoslávii, která kromě ničení a zabíjené velmi zvýšila i etnickou nenávist, Genscher by měl být nazván zločincem proti míru. Německu se podařilo vtáhnout do toho kriminálního podniku USA i NATO. Evropská unie a státníci téměř závodili, kdo víc očerní Srby, kdo víc bude o nich dezinformovat. Nutno ale uznat, že řada amerických, britských, francouzských, německých, atd. novinářů ostře vystupovala proti výmyslům západních státníků, politiků, generálů, médií. Britský publicista John Laughland tak napsal o Tribunálu v Haagu "Je to tribunál darebáků s předem domluvenými postupy" (The Times, 17.června 1999). Když na základě průhledných výmyslů o údajné genocidě Albánců na Kosovu NATO zahájilo zločineckou agresi 24.března 1999 proti Srbsku (ještě v rámci Federální republiky 

Jugoslávie, FRJ), v rakouském Standardu se 20.května 1999 objevil článek Harolda Pintera, budoucího nositele Nobelovy ceny za literaturu (2005) "Harold Pinter o banditech a vrazích". Doslova nesmírné lži o genocidě Albánců na Kosovu zesměšnila řada západních novinářů. A.Cockburn napsal pozoruhodný článek "Kde jsou doklady o genocidě kosovských Albánců ?" (Los Angeles Times, 29.října 1999). Podobně vyzněl i text D.Pearla a R.Blocka "Válka na Kosovu byla krutá, rozhořčená a divoká-Genocida to nebyla" s podtitulkem "Povídačky o masových ukrutnostech vznikaly a přecházelo se přes ně s nedostatečnými důkazy-Nebyly žádné mrtvoly v šachtách dolu" (Wall Street Journal, 31.prosince 1999). Zahájila to americká novinářka M.Farleyová článkem "2108 mrtvol dosud vykopáno na Kosovu" (Los Angeles Times, 11.listopadu) a skupina španělských forenzních (soudních) lékařů, kteří pitvali na Kosovu oběti války. Ukázali jak lhaly ti, kteří mluvili o genocidě. Při tom se ukázalo, že mezi mrtvými bylo mnoho Srbů, Romů, Srbsku loajálních Albánců. Jak si jenom členové Clintonovy vlády a různé vlády Západu vymýšleli! Zpytoval někdo z nich své svědomí, že to oni sami zapřičinili?

Všichni ti, kteří pějí chválu o "demokratické Evropě" a USA, jako by zapomněli, na 78 dnů NATO zločinů proti Srbsku, na zakázané tříštivé (kazetové) bomby a ochuzený uran, že to byl čistě gangsterský NATO podnik BEZ mandátu Rady bezpečnosti. Jak to, že Javier Solana má tak důležitou roli v EU, když to byl právě on, kdo "zmáčkl knoflík" a zahájil zabíjení a ničení v Srbsku 24.března 1999? Podle "velitelské odpovědnosti", kterou káže Tribunál v Haagu, ten výsměch práva "demokratického Západu", bylo by nutné soudit Solanu jako válečného zločince. Kdo tomu nevěří, měl by si zalistovat v perfektně dokumentované knize "Zločiny NATO v Jugoslávii" (1999) a mnoho státníků by se mu objevilo jako zločinci. A pan Solana je teď VIP z EU, kterému se lidé klaní a věří EU, která nadělala tolik zla Srbsku.

Nelze zapomenout, že Srbsko kriminálně bombardovala letadla většiny evropských států, členů EU a NATO. Mají se jim za to líbat ruce? Není to hanba, že v Srbsku zase ničila a zabíjela německá letadla, jako před 60 lety? I jim se mají také líbat ruce? To nejsou nediplomatická slova, ale slova základní morálky. Kdo má pak EU věřit? Může Srbsko zapomenout, že Evropské společenství v květnu 1993 (předsedalo mu někdy svatouškově působící Dánsko) suspendovalo (vyhodilo) FR Jugoslávii ze Světové zdravotnické organizace (WHO), s následnou smrtí doslova tisíců dospělých a dětí.? A co v Banja Luce (Bosna) ti novorozenci v inkubátorech, kterým "šlechetný" Západ (1992) nedovolil dovoz kyslíkových bomb, takže zemřeli?

Srbové i Srbsko jsou samozřejmě částí Evropy, pro kterou ve válkách utrpěli tolik obrovských ztrát, při obraně společných ideálů svobody a cti, společně s Britanií, Francií, USA. A teď mají rozhodovat o jejich osudu ti, kteří proti těm ideálům bojovali za války 1941-45 (ustašovské Nezávislé Chorvatsko, část bosensko-hercegovských Muslimů, Albánci, včetně jejich SS divizí) . Teď jsou oni největší přátelé a chráněnci Západu. Je nutno vstoupit do různých evropských struktur, ale ne za každou cenu, bez ponižování, bez sebeobžalovávání za zločiny, které spáchali ONI. Omluví se Západ za některé své do nebe volající zločiny? Je nutno myslet zde i na ty Srby, které nespravedlivě odsoudila karikatura práva, Tribunál v Haagu. A také je nutno ctít zahraniční přátele, kteří Srbsko diplomaticky, ekonomicky i politicky podporovali.

PROČ JE NEZÁKONNÉ JEDNOSTRANNÉ UZNÁNÍ NEZÁVISLOSTI KOSOVA 
(s laskavým svolením Prof.Dr.Rajko Dolečka,DrSc.)

Články docenta J.Pelikána a J.Dienstbiera, informující o krizi kolem srbské provincie Kosovo (Právo, 28.prosince 2007 a 8.ledna 2008, oba str.11) je nezbytné doplnit ještě údaji, proč došlo k tak velikým etnickým změnám počtu obyvatel Kosova a Metohije (Kosmet, KaM) v neprospěch Srbů. Albánci nepoužívají název "Metohija" pro západní část Kosova s městy Peć, Djakovica, Prizren, protože řecké slovo metoh znamená církevní majetek a ukazuje na tisíciletou přítomnost Srbů a srbské pravoslavné církve v této oblasti. Toto ukazují i toponyma (zeměpisné názvy) této oblasti. Na Kosovu a Metohiji žila výrazná srbská, většina do XVII-XVIII.století. Ještě v XIX.století tam bylo zhruba tolik Albánců, kolik Srbů a Černohorců. Je to ve zprávě Josepha Müllera, osobního lékaře paši z Peći, uveřejněné v Praze v 1844, Petera Kukolje, uveřejněné ve Vídni v 1871 a publikace z Vídně z 1899. Dle Müllera žilo v městech Peć, Prizren, Djakovica 57% Srbů, měšťanů, pravoslavných a muslimů (31 650 duší) a 43% Albánců, muslimů a katolíků (23 650 duší). Dnes, po etnických čistkách, umožněných NATO agresí v 1999, tam nežije ani jeden Srb. Vojensko-zeměpisná skica P.Kukolje z prizrenského mutesafirluku (okruhu, sandžaku) udává v něm 64% Srbů a 32% Albánců (318 000 Srbů a 161 000 Albánců). Dnes v Prizenu nežije ani jeden Srb! Vídeňská publikace (1899) o sandžaku Plevlje a vilajetu Kosovo, už po čistkách Srbů po srbsko-černohorsko-ruské válce proti Turecku (1876-78), udává v sandžacích (sandžak byla správní jednotka turecké říše, více sandžaků tvořilo ejalet, nověji vilajet) Prizren, Peć a Priština 44% Srbů (pravoslavní, muslimové, katolíci) a 48% Albánců (muslimové, katolíci), neboli 166 700 a 182 650 duší. Dnes tam Srbové už nejsou. Významných starších albánských památek v Kosmetu je nemnoho, nejvíce je jich kolem Djakovici, kam muslimští Albánci pronikali z Albánie. Většina památek je z XVIII. a XIX.století, kdy se islamizovaní Albánci stáli tvrdou pěstí turecké správy proti Srbům, a Srbové bezprávní "rajou".

Ve sčítání lidu v Království Jugoslávii (1931) byl poměr Srbů ku Albáncům v KaM 35% ku 60%. Při tomto sčítání se už Srbové-muslimové neuváděli jako Srbové, což ještě v XIX.století platilo. Takže v tomto sčítání lidu již byly znát prvky islamizace i albanizace Srbů pod terorem během XIX.století. Goranci byli islamizovaní Slované (Srbové), jako muslimové se hlásili etničtí Turci v KaM. I romská menšina byla z části muslimská. 

Informace o "Starém Srbsku" (=Kosovo+Metohije), o vztazích mezi Albánci a Srby podává ve své knize "Slovanské problémy" (Praha, 1928) prezident T.G.Masaryk, když píše:-"Vztahy Srbů a Albánců jsou velmi nepřátelské, protože turecký tlak na Srby se uskutečňoval přes Albánce.Takový byl neúprosný tlak Albánců proti Srbům. Albánci oloupili Srby, odebrali jim jejich půdu: takovým způsobem bylo Staré Srbsko albanizováno". TGM udává odchod (vyhnání) kolem 500 000 Srbů z širší oblasti Kosmetu, během dvou století, počínaje Velikým stěhováním Srbů (1690), spolu s nevelkým počtem Albánců-křesťanů, před zvěrstvy Turků a Albánců-muslimů po odchodu rakouského vojska, po opakovaných masových útěcích v XVIII. století za rakousko-tureckých válek po rychlých ústupech rakouského vojska, za protitureckých povstání Srbů v 1804 a 1815, kolem Krymské války (1853-56), za srbsko-černohorsko-ruské války proti Turecku (1876-78), za řecko-turecké války koncem XIX.století. Dvě Angličanky Paulina Irby a Muir MacKenzie cestovaly tím krajem polovinou XIX.století a všimly si jeho SLOVANSKÉHO rázu. Svůj cestopis nazvaly "Cesty po slovanských provinciích Turecka v Evropě" (Travels in the Slavonic Provinces of Turkey-in-Europe). Kniha vyšla v Londýně třikrát, první vydání v 1867. Vyšel i srbský překlad. Do roku 1992 existovala v Sarajevu ulice slečny Irbyové. 

Proti Srbům, jako bezprávní "raji", mohli islamizovaní Albánci páchat beztrestně prakticky cokoli. I když se i Albánci-muslimové bouřili občas proti svým tureckým pánům, nikdy to nebyla povstání na život a na smrt, která podnikali Bulhaři, Černohorci, Řekové a Srbové. Islamizovaní Albánci byli ochrannou zdí turecké říše proti křesťanství, proti Slovanům. Albánci tvořili většinu sultánovy gardy, řada tureckých ministrů (vezirů) byli Albánci, vládci Turecka přestěhovávali dokonce do srbských oblastí Albánce, jako sultánovi věrné souvěrce a spojence proti Srbům. Když Srbské království osvobodilo za Balkánské války (1912-13) Kosovo a Metohiji od Turků, tamní Albánci to těžce nesli, protože ztratili svá mocenské práva proti Srbům, nemohli je už beztrestně terorizovat. O albánském teroru vyšla (1899) v Bělehradě diplomatická korespondence mezi vyslancem Srbského království v Cařihradě S.Novakovićem, ministrem zahraničí Dr.V.Djordjevićem a tureckým ministrem zahraničí Tevfik-pašou "Korespondence o albánských násilích v Starém Srbsku 1898-99". Násilí Albánců znamenalo vraždy, loupeže, znásilňování a únosy žen, znesvěcování kostelů, surové bití Srbů albánskými násilníky. Jeden cizinec, cestující Kosovem napsal, že loupež tehdy představovala pro řadu Albánců běžný způsob obživy. A to po osvobození Kosova a Metohije přestalo, ale tlupy kačaků (kačak = lupič, psanec) nadále občas přepadaly, vraždily. Když 14letý autor jel s rodiči autem přes Kosmet na Jadran (1939), nesmělo se v noci jet autem mezi Djakovicí a Pećí pro možnost nočních přepadů kačaků.. 

Značné etnické změny Kosmet doznal i za druhé světové války (pro Jugoslávii 1941-45). Řádově 100 000 Srbů a Černohorců bylo v Kosmetu (v té době Mussolinim a po 1943 Hitlerem sponzorovaná část "Veliké Albánie") oloupeno a vyhnáno, na 10 000 povražděno. Autor s řadou takto vyhnaných Srbů v Němci okupovaném Srbsku o jejich zlých zážitcích mluvil. Z Albánie se do Kosmetu na majetky vyhnaných i zabitých nastěhovaly desetitisíce Albánců. Po válce Tito nedovolil návrat značné části vyhnaných Srbů i Černohorců na Kosmet, dovolil ho později jen z části. Tito plánoval, původně za souhlasu Stalina, utvoření balkánské federace (Albánie+Bulharsko+Jugoslávie), byl po rozbití povstání albánských ballistů (1945-.46) proto k Albáncům celkem shovívavý, takže mu nevadilo ilegální usídlení na Kosmetu řádově kolem 100 000 dalších Albánců. Po pádu (1966) ministra vnitra a Titova viceprezidenta, Srba A.Rankoviće, se do značné míry rozpadl centralizovaný bezpečnostní aparát. Začaly ho řídit samotné republiky a provincie (včetně KaM) a jejich odstředivé síly. Ústavní změny roku 1974 daly provincii Kosovo prerogativa státu. Došlo po nich k výraznému tlaku na Nealbánce a k jejich vypuzování, takže KaM začali opouštět, pod hrozbami až fyzickým násilím Albánců, kteří vykupovali jejich majetky. Kosmet tehdy postupně opustilo, z důvodu etnického ohrožení, z důvodů ekonomických, až 200-300 000 i více Nealbánců, hlavně Srbů a Černohorců. Při sčítání lidu v r. 1961 bylo uvedeno 67% Albánců a 28% Srbů. Vzestup počtu Albánců v KaM byl i následkem jejich obrovské porodnosti i tím, že statisíce Albánců žili na KaM "na černo", dostávali se tam z Albánie i odjinud z Evropy. Prý kolem 400 000 Albánců v KaM takto žilo "ilegálně".

Jugoslávie zajistila Albáncům KaM řadu vymožeností, včetně výrazného zvýšení průměrné délky života zlepšením zdravotnictví. Zatím co předpokládaná délka života (.life expectancy) Albánců v létech 1952-54 byla 49 (muži) a 45 roků (ženy), v létech 1982-84 byla už 68 (muži) a 71 roků (ženy). Roku 1970 byla v Prištině založena veliká univerzita, která polovinou osmdesátých let měla 37 000 studentů, z toho 29 000 Albánců, takže bylo na KaM na 1000 obyvatel 19 vysokoškoláků, v ČSSR v té době 10,9. Nevhodným výběrem předmětů v albánštině (např. dějiny, lingvistika, filozofie, apod.), neměli všichni studenti naději najít v KaM, v Jugoslávii, zaměstnání, takže nejeden absolvent univerzity pásl ovce, odjel dělat manuelní práce do zahraničí jako Gastarbeiter. V Prištině vznikla řada vědeckých ústavů, i Akademie věd a umění. V osmdesátých létech vycházelo v KaM 29 deníků (23 v albánštině), vysílaly denně dvě rozhlasové stanice (73% relací v albánštině), jedna televizní (80% v albánštině). Více desetiletí dodávalo Srbsko, mateřská republika Kosova, průměrně jeden milion US dolarů DENNĚ, pro udržení chodu provincie, k plnění plánů jejího rozvoje. Veliké prostředky byly věnovány na školství. Koncem 80tých let bylo v KaM přes 1 000 škol, povinná docházka se prodloužila na 8 roků. Někdy byl problém, jak donutit rodiče, aby posílali děti do škol. V 80tých letech plynulo až 45% fondů federace do KaM. Nemálo Albánců chápalo význam pomoci Srbska a Jugoslávie provincii. Řadu těchto prosrbských, projugoslávských Albánců později zlikvidovala Západem podporovaná teroristická organizace UÇK. Asi poslední pokus podniknutý Bělehradem o smírné řešení problému Kosmetu byla Západem odmítnutá konference 25.listopadu 1998, které se účastnily dvě prosrbské (projugoslávské) albánské strany, Srbové, Černohorci, kosovští Romové, Goranci (poislámštění Srbové),etničtí Turci. Byl navržen dvoukomorový parlament, ve kterém by Horní komora hrála významnou roli, aby si ani jedna národnost nemohla osobovat právo, vládnout nad těmi druhými.

Osvobozenecká armáda Kosova, UÇK (anglicky KLA - Kosovo Liberation Army) vznikla iniciativou Kosovského národního hnutí (KNH) v 1993, ale "první boje" této teroristické organizace byly hlášeny 25. a 26.listopadu 1997 (vesnice Lauša, Vodnik) v neklidné Drenici. Nábor členů do UÇK se prováděl v albánských klubech Švýcarska, Německa, Belgie, Švédska, výcvik v Německu (hlavně v opuštěných NATO základnách), Rakousku, Švýcarsku, Turecku (byli tam cvičeni např. Albánci z Makedonie !), v samotné Albánii a později i v USA. Je trapné, že tyto země nepodnikly nic proti tomu, aby se v nich ve velkém cvičili zabíječi a sbíraly pro ně prostředky. Jak se jen surově porušovaly dohody z Helsinek (1975) o nevměšování do vnitřních záležitostí států. Albánští dělníci v zahraničí museli odvádět "osvobozovací" daň (údajně 3% příjmů) pro nákup zbraní, platy instruktorů, provoz výcvikových táborů, pak i žoldáků. Instruktoři plánovaných "zabíječů" byli dobře placení vojenští experti americké, britské, francouzské, italské, německé, atd. armády, jakož i z NATO, bývalí důstojníci jugoslávské armády (Albánci, bosenští muslimové, Chorvati). Již více roků z nevyzpytatelných příčin a špinavě vystupovali proti Srbům Slovinci, kteří zbohatli i pašováním zbraní do "válčících států" Jugoslávie (úspěšný byl v tom Janez Janša, významný slovinský politik), výcvikem různých "bojovníků".

Švýcarský časopis Der Bund napsal článek "Osvobozenecká armáda: Peníze a bojovníci ze Švýcarska" (17.ledna 1998): -"Během posledních týdnů dodala federální policie dokumentaci, která ukazuje, že UÇK má svou logistickou základnu v Evropě a obzvláště ve Švýcarsku.Už delší dobu militantní KNH ve svém časopise "Zëri i Kosovës" (Hlas Kosovanů) svolává do zbraní za osvobození Kosova a nabádá dobrovolníky, aby se přidružili k boji.a žádá o peněžitou pomoc. KNH si otevřelo účet u (švýcarského) Bankvereinu a podobné bankovní účty existují v Norsku, Dánsku, Švédsku, Německu, v Česku (je uvedena např. Komerční banka, Brno, Fond nadace pro Kosovo, konto čís.113633-621/0100) i jinde. Veliká část zbraní se kupovala za peníze získané obchodem s drogami, albánská narkomafie se stala velmi mocnou ve Švýcarsku, kde se nápadně zvýšil (podobně jako v Německu) počet legálních i ilegálních přistěhovalců, Albánců z Kosova a Metohije. Do Kosova a Metohije se přesunula část bojovníků z občansko-etnicko-náboženské války v Bosně a Hercegovině (v roce 1998 prý 300), včetně "svatých válečníků", mudžaheddinů. Bohatá albánská diaspora přípravy UÇK velmi podporovala, potřebovala bezpečnou základnu pro rozvíjející se obchod drogami. 

Zde je nutno nezapomenout, co o UÇK říkal americký představitel pro Balkán Robert Gelbard (23.února 1998 v Bělehradě, v hotelu Hyatt Regency):-"Jsme hluboce znepokojeni a silně odsuzujeme nepřijatelné násilí.prováděné teroristickými skupinami na Kosovu, obzvláště Kosovskou osvobozeneckou armádou, UÇK. Je to bez pochyby teroristická skupina. Nepřijmu žádné ospravedlnění." Ale jako důkaz neprincipiálnosti USA je skutečnost ze dne 29.června, kdy mluvčí Pentagonu prohlásil:-"Ministr zahraničí (tj.M.Albrightová) určuje speciálním legálním postupem, kdy se nějaká organizace stává "teroristickou organizací". Toto určení nebylo provedeno v případě UÇK."Je to jedna z trapností Západu, kdy jeho prezidenti, ministři, generálové a media povídají co se jim právě hodí a velmi často neříkají pravdu. Herold Pinter, budoucí nositel Nobelovy ceny za literaturu se o zločinecké NATO agresi proti Jugoslávii (Srbsku) v roce 1999 vyjádřil zcela správně:-"Tato válka je akcí banditů bez jakéhokoli uvažování o možných následcích,"(rakouský Standard 20.května 1999). Co by řeklo Španělsko, kdyby např.ve Francii začali Baskové sbírat peníze pro teroristickou činnost ETA a cvičili tam teroristy?

Když Západem podporovaná (Německo, USA, aj.) albánská teroristická organizace UÇK (Kosovská osvobozenecká armáda) na jaře roku 1998 začala vraždit v KaM srbské policisty, úředníky i prosrbské Albánce, probíhala tam akce srbskémo ministerstva zdravotnictví, za podpory UNICEF (United Nations International Children´s Emergency Fund). Zajistila očkování 100 000 kosovských dětí všech národností proti dětské obrně.. Jak autorovi sdělila v té době srbská ministryně zdravotnictví Dr.Milićević Leposava, nebylo to vždy lehké, když se kolem střílelo. Tuto akci na Západě prakticky nikdo neocenil. 

Po podvodu v Račaku, po neférové konferenci v Rambouillet, přišla od OSN neschválená, na výmyslech založená, 78denní agrese NATO proti Srbsku, s ničením a zabíjením civilistů, za použití zakázaných kazetových pum a ochuzeného uranu, za obrovských ekologických škod. Vojsko i policie Jugoslávie (FRJ) podle Kumanovské dohody (červen 1999), musely opustit KaM, které však i nadále zůstaly, podle Rezoluce Rady bezpečnosti 1244, součástí Jugoslávie. NATO (jako jednotky KFOR) mělo zajistit mír a bezpečnost v KaM. Nicméně neodzbrojené jednotky UÇK začaly loupit, vypuzovat, unášet a vraždit Srby, Romy, prosrbské Albánce, ničit jejich domy i starobylé srbské památky. Za několik měsíců bylo zničeno na sto klášterů, chrámů, řada z nich z XIII-XIV.století. Do Srbska uprchlo až 250 000 Srbů, mnoho Romů i Albánců, kolem 100 000 Srbů a něco Romů zůstalo v ghettech, bez zdravotního zajištění, školní docházky, práce. Opuštění ghett je možné jen v často napadaných KFOR konvojích. 

Další rána pro lidi v ghettech přišla v "kosovské křišťálové noci" 17-18.března 2004, kdy organizovaná albánská chátra zničila dalších téměř 50 srbských kostelů a klášterů, vyhnala na 4 000 Srbů a Romů z jejich domovů, vyloupila je a pak vypálila, zničila, aby se už neměli kam vrátit. Bylo zabito 20 lidí, zraněno 900 (!), většinou následkem surového bití. Krajně zbaběle se zachovaly německé i francouzské jednotky KFOR, statečně bránili od UÇK napadané srbské a romské civily Švédové, Češi, Slováci, Irové, Dánové - měli 35 zraněných. Ubránili nejen je od zdivočelého davu, ale i překrásný klášter Gračanicu, skvost středověké srbské architektury, chráněný od UNESCO. Německé jednotky, které měly bránit zbytky Srbů a starobylé památky v Prizrenu a okolí se stáhly a z povzdálí nechaly chátrou zničit vše, co ani Turci za 500 let své vlády nezničili. Lehlo popelem a bylo zbořeno více chrámů, biskupské sídlo a bohoslovecká škola, byl vypálen i chrám Bohorodičky Ljevišské, chráněný od UNESCO. Francouzská jednotka zbaběle nechala albánskou chátrou zničit v centru Kosova klášter Dević z XV.století. To vše bylo za přítomnosti 17 000 vojáků KFOR a 4 000 policistů UNMIK. Po celém Kosmetu jsou nápisy "SMRT SRBŮM". Před okupací KFORem žilo v Peći na 20 000 Srbů, dnes ani jeden. Podobná je situace v Prizrenu, kde v červnu 1999 žilo na 10 000 Srbů a dnes ani jeden. Srbové "vymizeli" i z Prištiny.

Ve vedení Kosova a Metohije, tzv."Kosovské republiky", která má být uznána za samostatnou, jsou ale Hashim Thaci, Ramush Haradinaj, Agim Çeku a jim podobní, kteří se dopustili řady těžkých válečných zločinů proti Nealbáncům (hlavně Srbům, Romům i jiným) i samotným Albáncům, kteří nesouhlasili s jejich kriminálními postupy. Západ zcela zapomněl, že prakticky všichni výše uvedení obchodovali s drogami, takže jsou Kosovo a Albánie jedno z hlavních center narkomafie. Má se to dovolit? Jak dopadnou ty poslední zbytky potomků lidí, kteří donedávna osidlovali Kosovo a Metohiji, a kteří byli oloupeni o svou půdu, jak to v roce 1928 napsal TG Masaryk, a potom vypuzováni a zabíjeni, jejich tisícileté památky ničeny? SMÍ SE POVOLIT TEN NOVÝ MNICHOV, který svými následky rozbije i poslední zbytky významu OSN, míru, slušnosti a zákona? 

Deklarace nezávislosti – pár hodin poté

V neděli 17. února 2008 v 18 hodin večer dlouho avizovaná událost na západním Balkáně stala se skutečností. Nejvyšší představitelé autonomní srbské oblasti Kosovo a Metohije, místní prezident, premiér a šéf regionálního parlamentu, ohlásili na mimořádné tiskové konferenci v Prištině vznik loutkového státečku na základě jednostranného aktu. K tomu jen dvě poznámky na okraj. Zaprvé se nelze divit, že srbské orgány činné v trestním řízení zahájily v pondělí příslušné úkony, neboť všichni tři pánové, jinak to občané Republiky Srbska, se dopustili nejtěžšího občanského zločinu – vlastizrady. Zadruhé je docela výmluvný hrdě představený státní symbol vzniklého útvaru – modrá vlajka se zlatou siluetou Kosova a šesti bílými hvězdami. Tvůrci této vlajky nešli pro inspiraci daleko – výběr barev a motiv hvězd je evidentně inspirován vlajkou Evropské unie, ke kterému se tzv. demokratické Kosovo hrdě hlásí, ne ani tak z pocitu sounáležitosti jako ze zcela pragmatických důvodů – přísun peněz z kapes Evropanů bude pro přežití kvazistátečku dlouho zásadní příjmovou položkou. Silueta státního útvaru připomíná zase kyperskou vlajku, stát, který má národnostních problémů také nadmíru, kupodivu zde ovšem EU prosazuje právě opačný scénář, tedy sjednocení znesvářených komunit a třicet čtyři let přežívající Severokyperskou tureckou republiku nikdy žádný evropský stát neráčil vzít na vědomí… Ale ať už je uměle vytvořená vlajka jakákoli, do povědomí kosovských Albánců příliš nevstoupí – pro ty je přece mnohem bližší ta rudá s černým dvouhlavým orlem.

Již následující den v pondělí 18. února se hlásí první státy, které jsou ochotny kvazistát uznat. Předně jsou to pochopitelně Spojené státy, o jejichž postoji nikdo nepochyboval, a které jsou již téměř jedno století ve vztahu k Evropě zatíženy Wilsonovou doktrínou práva národů na sebeurčení. Pro ty, kteří jsou k vzletným ideálům skeptičtí, argumentujme vojenskou základnou a ekonomickými zájmy vzhledem k plánované trase kaspického plynovodu s kódovým označením „Projekt Nabuco“.

Z evropských států, jejichž ministři zahraničí se sešli proto, aby se shodli na tom, že se v náhledu na kosovský problém neshodnou, deklarovali ochotu uznat bez problémů ilegální státní útvar Velká Británie, Francie, Německo a Itálie. Přečtěte si ten výčet států ještě jednou a popusťte uzdu představivosti…Chamberlain, Daladier, Hitler, Mussolini… že se vám zjevují siluety těchto dávno mrtvých mužů? Ale kdeže, historie se přece nemůže opakovat! Zvlášť ve dnešní moderní vyspělé demokratické Evropě!

No a co na to naše drahá česká otčina? I tam lze vysledovat očekávatelné postoje. Prezident Klaus jasnou řečí odmítl flagrantní porušení mezinárodního práva. Taktéž hovoří poněkud skrytěji i demokratická levice. Ale co nejkompetentnější instituce, která se k situaci má vyjádřit, ministerstvo zahraničí? Z úst ministra zahraničí Schwarzenberga jsme se dozvěděli úžasnou zprávu – počkáme, jak se zachovají ostatní evropské země a pak se přidáme k většinovému názoru. Být premiérem, v příští minutě po tomto výroku se již kníže Schwarzenberg vrací na svá panství coby soukromá osoba – neumí-li totiž zformulovat a hájit českou zahraniční politiku, zvláště je-li k tomu vláda vyzvána usnesením parlamentu, nedělá svoji práci dobře a tudíž nemá ve své funkci co pohledávat. Příliš si s ním nezadal ani vicepremiér Vondra v nočním pořadu ČT Události komentáře – nebude to v tomto týdnu, ale ani to nebude trvat půl roku, než Kosovo stejně uznáme.

O své místo na slunci se okamžitě přihlásily také další separatistické republiky – Abcházie, Jižní Osetie, Podněstří. Jaký dopad na mezinárodní situaci nedělní krok albánských představitelů bude mít, je zatím předčasné hodnotit. Že šlo o pošlapání mezinárodního práva a principů OSN, je zřejmé už teď.

Tomáš Kaláb
MEMORANDUM O KOSOVU A METOHIJI
(s laskavým svolením Prof.Dr.Rajko Dolečka,DrSc.)

POZNÁMKY K NĚKTERÝM FAKTŮM O SITUACI NA KOSOVU A METOHIJI V SOUVISLOSTI S MOŽNOSTÍ UZNÁNÍ SAMOSTATNOSTI KOSOVA

Text představuje poznámky k možnosti protiprávního, jednostranného uznání samostatnosti Kosova na pozadí trvající násilné činnosti a zločinů vládnoucí garnitury Albánců proti menšinám (hlavně proti Romům, Srbům a Černohorcům, Gorancům aj.) na Kosovu a Metohiji, za pomoci mezinárodního násilí a protiprávního postupu USA, organizace NATO a části prodejné Evropské unie (Britanie, Francie, Německo, Itálie, Holandsko aj.), částečně bezmocné OSN. Poučení z dnešní situace v Kosovu a Metohiji konstatuje, že se dnes zločin a darebáctví vyplácí. Text uvádí obraz nového Mnichova, zobrazuje etnickou čistku a pokus o definitivní vypuzení srbského národa z oblasti, ve které vznikal a prosperoval jeho stát a kterou Srbsko osvobodilo po více než 500 letech turecké poroby za Balkánské války 1912-13. Je smutné, že před zrakem celého světa proběhla v devadesátých létech XX.století zkáza prosperujícího státu Jugoslávie a nyní i degradace Srbska, vměšováním a mocnými zásahy ze zahraničí, které všemožně ze svých sobeckých zájmů podporovalo propagandou, finančně i zbraněmi vnitřní nepřátele státu, vše v rámci údajné západní demokracie. Srbsko bojovalo za obrovských ztrát ve dvou světových válkách na straně Spojenců (USA, Britanie, Francie). Jejich tehdejší nepřátelé a spojenci nacizmu a fašizmu byly Nezávislý stát Chorvatsko (NDH) a jeho ustašovci, včetně části bosensko-hercegovských muslimů se svou 13.bosenskou SS divizí Handžár a pak "Veliká Albánie" se svou kosovsko-albánskou 21.SS divizí Skenderbeg. Dnešní Chorvatsko, muslimsko-chorvatská federace v Bosně a Hercegovině a "Republika Kosovo" se svou teroristickou organizací UÇK jsou oblíbenci Západu, zatím co proti Srbsku používal a používá gangsterské postupy. 

(1) Na Kosovu a Metohiji (Kosmet) nikdy neprobíhala genocida Albánců od Srbů, protože genocida je vyvražďování celé určité komunity, rasové nebo kulturní skupiny, a to se tam nedělo. Elie Wiesel, židovský nositel Nobelovy ceny míru, nikdy nebyl obhájcem nebo zvláštním přítelem Srbů, a napsal (AFP-úvodník v Newsweeku, 5.dubna 1999): -"Srbské jednání v Kosovu nepředstavuje "genocidu", vzdor hroznému zacházení s kosovskými Albánci. Genocida je úmysl a přání zničit jeden národ. A o to se tady nejedná."

2.) Na Kosovu a Metohiji nikdy neprobíhala etnická čistka Albánců. Stačí se podívat na několik historických údajů. V roce 1844 vyšla v Praze zpráva J.Müllera, osobního lékaře pećského paši "Albánie, Rumelie a rakousko-černohorská hranice"(Albanien, Rumelien und die österreichisch-montenegrinische Gränze), ve které uvádí, že v městech Peći, Djakovici a Prizrenu žilo 57% Srbů a 43% Albánců (31 650 a 23 650 duší) a dnes tam nežije už ani jeden Srb. V 1899 vychází ve Vídni "Podrobný popis sandžaku (turecká správní jednotka) Plevlje a vilajetu Kosovo" (vilajet, dříve ejalet, sestával z několika sandžaků) (Detailbeschreibung des Sandzaks Plevlje und des Vilajets Kosovo), ve které je uvedeno 44% Srbů (pravoslavní, muslimové, katolíci) a 48% Albánců (muslimové, katolíci), celkem 166 700 a 182 650 duší. V roce 1931 (sčítání lidu v Království Jugoslávie) žilo na Kosovu a Metohiji 35% Srbů a 60% Albánců, v roce 1961 v Titově Jugoslávii při sčítání lidu 28% Srbů a 67% Albánců. Dnes (2007)tam žije sotva 10% Srbů a přes 85% Albánců. Města Peć, Prizren, Gnjilane dříve s desetitisícemi Srbů, jsou dnes bez Srbů. Tak kdo koho "etnicky čistí"?

3.) Hlavní nápor poislámštěných Albánců do oblasti Kosova a Metohije byl v XVIII. století, v době po velkém stěhování Srbů i nevelkého počtů albánských křesťanů v roce 1690, po ústupu císařských vojsk, pak za rakousko-tureckých válek v XVIII.století, kdy Srbové vždy po rakouské výzvě povstali proti Turkům a rakouská vojska se po neúspěchu stáhla a přenechala je turecké zvůli. O albánsko-srbských vztazích píše T.G.Masaryk (Slovanské otázky, 1928): -"Vztahy Srbů a Albánců jsou velmi nepřátelské, protože turecký tlak na Srby se uskutečňoval přes Albánce..Od XVIII.století se přestěhovalo (uprchlo, bylo vyhnáno) kolem 500 000 Srbů ze Starého Srbska (tj.z Kosova a Metohije) a Makedonie do Srbska. Takový byl neúprosný tlak Albánců proti Srbům. Albánci oloupili Srby, odebrali jim jejich půdu. Takovým způsobem bylo Staré Srbsko ALBANIZOVÁNO." Do výše uvedených 500 000 Srbů nutno započítat i 150 000 Srbů, kteří uprchli před terorem (byli vyhnáni) ze Starého Srbska po Ruskem prohrané Krymské válce (1853-56), po vítězných válkách srbsko-černohorsko-ruských proti Turecku (1876-78), během řecko-turecké války koncem XIX.století. 

4.) Utrpení pravoslavných Slovanů (Srbů i Černohorců), jejich terorizování místními Albánci, uvádí diplomatická korespondence vyslance Srbského království v Cařihradě S.Novakoviće a ministra zahraničí Turecka Tevfik-paši "Korespondence o albánských násilích ve Starém Srbsku (hlavně Kosovo a Metohije)" (Beograd, 1899). Publikace líčí bezprávní stav Srbů (jako "raji"),podrobně uvádí zločiny proti nim páchané místními Albánci během necelého roku 1898, a to 28 vražd, 39 přepadů a loupeží, dvacet znásilnění a odvlečení žen a dívek, oloupení a znesvěcení čtyř kostelů, surové bití. Jsou uvedena jména obětí, vrahů i násilníků, místo, kde se zločin odehrál. Výčet představuje jen asi pětinu zločinů, pro strach obětí z pomsty, pokud zločin nahlásí. Nikdo z násilníků nebyl potrestán, nebyl stíhán. Korespondence uvádí i "hodné" Albánce, kteří Srby neterorizovalii, tyto dokonce i chránili.

Utrpení bezprávní "ráji" na Kosovu a Metohiji líčí i v Anglii vydávaný bestseller (1867, 1877,1887) dvou statečných Angličanek G.Muir MacKenzie a A.Pauliny Irby "Cestování po slovanských provinciích evropského Turecka" (Travels in Slavonic Provinces of Turkey-in-Europe). Takže i cizinky viděly, že tuto oblast většinově obývali Slované (Srbové)..

5.)Původní albánsko-srbské vstahy byly celkem dobré, tak např. albánský národní hrdina boje proti Turkům Skenderbeg Kastriot (polovina XV.století) pocházel z rodiny, která měla blízké rodinné svazky se srbskou šlechtou, byla v ní i srbská krev. Jeho bratr Rapoš byl pohřben v proslaveném srbském klášteře Hilandar na Svaté Hoře Athos v Řecku. Jeho otec štědře pomáhal dary Hilandar. Do těchto vztahů nepříznivě zasáhl masivní přechod Albánců do Islámu, po dobytí země Turky (XV.století), kterým se postupně podařilo "koupit" albánské předáky a dát jim tituly agů, begů i pašů, a přes tyto masivně ovlivnili jejich poddané, takže začaly stále více utiskovat pravoslavné Srby a představovali proti nim nástroj Turků. 

6.) Mezi Albánci byla řada přátel Srbů, jejich menší část (pravoslavní, katolíci) se účastnila i bojů s Turky na straně Srbů, v osmdesátých letech XVII.století. Albánec Konda-barjaktar (pravoslavný člen plemena Tosků) se svými přáteli pomáhal Srbům při osvobozování Bělehradu v 1806, významný albánský předák Esad-paša Toptani (statečný obránce Skadru 1913) byl v přátelském poměru se srbským premiérem N.Pašićem, významně pomáhal Srbům za První světové války. Jeho milice se účastnily dokonce při průlomu Soluňské fronty v září 1918. Řada Albánců přišla o život koncem XX.století pro své prosrbské postoje, zavraždili je, nejednou krutě, teroristé organizace UÇK. Tak na Kosmetu v březnu 1999, během Konference v Rambouillet, UÇK zavraždila devět prosrbských Albánců. 

7.) Za Království Jugoslávie se status Albánců v oblasti Kosova a Metohije výrazně nezlepšil, objevilo se tam něco průmyslu, pracoval důl Trepča (v anglickém vlastnictví), zavládl tam větší pořádek, částečně i bezpečnost. Těsně před válkou (1939) autor projížděl Kosmetem autem s rodiči. Za Druhé světové války bylo z této oblasti Albánci vyhnáno (i oloupeno) na 100 000 Srbů a Černohorců, kolem 10 000 povražděno. S uprchlíky z Kosmetu měl šestnáctiletý autor za války možnost mluvit o jejich strádání. Byla zlikvidována i tamní malá židovská obec. Terorizování a vraždění se významně účastnila z kosovských Albánců sestavená 21. SS divize Skenderbeg, albánské fašistické milice, kosovský pluk (redziment Kosova), paravojenské skupiny. Původně "patřil" Kosmet i Albánie Italům, po jejich kapitulaci 1943 přešel do sféry Německé říše, která (na základě italském) vytvořila tzv. Velikou Albánii (Kosmet, Albánie, část Makedonie, část Černé Hory, část Řecka /?/). Koncem války proběhlo v Kosmetu proti Titově Jugoslávii krvavé povstání ballistů, podporované albánskými feudály (begy, agy), statkáři, některými intelektuály a nacionalisty, ostatky SS divize Skenderbeg, různých milicí a těmi, kteří se dopustili zločinů za války. "Balli kombëtar" znamená "Národní fronta", ballisti byli její přivrženci. Titovy úřady povstání tvrdě potlačily..Pak Tito postupoval s Albánci dost ohleduplně, protože se v té době, se Stalinovým souhlasem, plánovala federace Albánie, Bulharska, Jugoslávie, za Titova vedení. Tito nevyhnal z Kosmetu všechny Albánce, kteří se zmocnili majetků vyhnaných a povražděných Srbů, nechal tam přijít řádově dalších 100 000 Albánců z Albánie. Po konci války nedovolil značné části z Kosmetu vyhnaných Srbů návrat do jejich domovů..

8.) Kosovští Albánci neříkají Kosovo a Metohija, ale pouze Kosovo. Metoh je řecké slovo, které znamená církevní majetek a toto připomíná skutečnost, že v té oblasti od pradávna byl majetek srbské pravoslavné církve, že to byla srbská oblast, nerozlučně spjata se srbským národem a jeho pravoslavím, s jeho prvním státem, kde bylo vystavěno během tisíce let mnoho kostelů, chrámů, klášterů a jiných sakrálních objektů, kde došlo k pokřtění značné části srbského národa. V Kosmetu existuje dodnes přes 1 300 památek a toponyma, svědčící že je původně srbská oblast. Nicméně kosovští Albánci vyloupili, vypálili až úplně zničili za posledních 10 let 150 významných sakrálních staveb, včetně starobylých klášterů a chrámů, některé z nich z XIII-XIV.století. Pohlednou Sinan-pašovu mešitu v Prizrenu postavil kolem 1615 Sofi Sinan-paša z albánské Ljumy z materiálu, z jím pobořeného kláštera Svatých Archandělů, postaveného carem Dušanem koncem poloviny XIV.století. Jeho obnovenou část zničila albánská chátra, za zbabělé nečinnosti přítomných německých oddílů KFOR, během kosovské "křišťálové noci" 17-18.března 2004. 

9.)Teroristická organizace UÇK (Kosovská osvobozenecká armáda, KLA - Kosovo Liberation Army) vznikla v druhé polovině 1990tých let XX.století. Začala rozsáhlými, z části vynucovanými sbírkami, až pravidelnými platbami, mezi albánskými Gastarbeitery (dělníci, pracující v zahraničí), od bohaté albánské diaspory (např. v USA), od velmi bohaté albánské narkomafie (Švýcarsko, Německo, USA aj.), aby si zajistila bezpečnou "základnu" pro obchod s drogami, který už existoval v rámci albánsko-italské narkomafie v Jižní Albánii. Země, kde se sbírky konaly, nic proti tomu nepodnikaly, i když věděly, že je to v rámci přípravy teroristické činnosti a dalšího rozbíjení zbytků Jugoslávie. Byla známa čísla kont i banky (Německo, Švýcarsko aj.), kde se ukládaly peníze pro UÇK (i u nás !). Co by asi podnikla Britanie, kdyby se v některé sousední zemi volně sbírali peníze pro teroristy IRA a tam je i cvičili? A co by podnikly USA, kdyby se např. v Itálii volně sbíraly peníze pro teroristickou činnost Al Kajdy proti USA, případně tam nechali cvičit teroristy Al Kajdy? Příprava pro ničení a zabíjení na Kosmetu bez překážek pro UÇK probíhala ve vzorné demokracii Německu, kde sídlila i "vláda Kosovské republiky v exilu". V Německu žilo na 200 000 Albánců, později prý až 400 000. Jedna z největších agentur německé zpravodajské služby (BND) byla v Tiraně, BND vybírala a školila velitelské kádry UÇK. Západ pošlapal závěry z Helsinek (1975) o nevměšování do vnitřních záležitostí jiných států. Potvrdily to jeho neuvěřitelně nepřátelské zásahy do vnitřních záležitostí Jugoslávie během protiprávního uznání samostatnosti Chorvatska, Slovinska a Bosny a Hercegoviny roce 1992, když k tomu přinutil, za pomoci Vatikánu, prodejné Evropské společenství v Maastrichtu (17.12.1991) německý ministr zahraničí Hans-Dietrich Genscher. Lze ho nazvat zločinec proti míru, protože velmi "pomohl rozdmýchat" občansko-etnicko-náboženskou válku v zemi. Pak následovala léta mezinárodně nezákonných až zločineckých postupů proti Jugoslávie (FRJ). 

10.) V událostech na Kosovu a Metohiji se Západ dopustil neuvěřitelných podvodů a lží. Podobně jako Chorvati a bosensko-hercegovští Muslimové, tak si i kosovští Albánci najali PR agentury, aby vylepšili svůj image a očernili srbský národ. I zde působila washingtonská PR agentura Ruder & Finn Public Global Affairs, jejíž ředitel James Harff měl o její práci rozhovor s francouzským TV redaktorem Jacquesem Merlino ( "Není dobré říkat pravdy o Jugoslávi,i",Paris, 1993), kde Harff cynicky vysvětlil:-" "My jsme profesionálové, my jsme dostali úkol a my jsme ho splnili.. My nejsme placen abychom kázali modlitby (pravdu)." V USA řada politiků, senátorů (Bob Dole, Joseph Biden, Tom Lantos, atd) i žurnalistů, část asi finančně motivována, tvořila proalbánské lobby. Na začátku teroristické kampaně UÇK (1998) americký představitel pro Balkán Robert Gelbard j označil tuto organizaci za teroristickou (23.února 1998, tisková konference v Bělehradě, v hotelu Hyatt Regency):-"Jsme hluboce znepokojeni a silně odsuzujeme nepřijatelné násilí.prováděné teroristickými skupinami na Kosovu, obzvláště od Kosovské osvobozenecké armády, UÇK (=KLA-Kosovo Liberation Army). Je to bez pochyby teroristická skupina. Nepřijmu žádné ospravedlnění." Ale mluvčí Pentagonu uskutečnil obrat o 180° (29.června 1998):-"Ministr zahraničí (tj.M.Albrightová) určuje speciálním legálním postupem, kdy se nějaká organizace stává ´teroristickou organizací´. Toto určení nebylo provedeno v případě KLA".

Aby mohl "legálně" zasáhnout proti zbytkům Jugoslávie, Západ si vytvořil, za pomoci U[RD1] ÇK, aféru kolem Račaku (15.ledna 1999), i když francouzští novináři C.Chatelot a R. Girard ukázali na zásadní dezinformace v této souvislosti. Ale americký diplomata W.Walker, nechvalně známý z El Salvadoru, rozhodl jako šéf pozorovatelů OBSE jinak. 

Největší podvody, lži o událostech v Kosmetu proběhly za zločinecké NATO agrese proti zbytkům Jugoslávie (24.březen-10.červen 1999), neschválené Radou bezpečnosti OSN. Členové Clintonovy administrace USA i jiní státníci, media Západu uváděli fantastické výmysly o STATISICÍCH od armády a srbské policie údajně povražděných Albánců. Tak např.D.Scheffer "putující velvyslanec (ambasador at large) State Departmentu pro válečné zločiny" uváděl polovinou května 1999, uprostřed stupňujícího se bombardování Srbska, že je asi 100-225 000 mužů (Albánců) ve věku 14-59 let nezvěstných a asi mrtvých (feared dead). Ministr obrany USA W.Cohen (CBS 16.května) mluvil o 100 000. Ani Clinton nebyl troškař - na tiskové konferenci 25.června v Bílém domě řekl, že na Kosovu leží desetitisíce mrtvých, povražděných Albánců. V projevech, v novinách, na TV byla hlavní hesla genocida, až dokonce holocaust. Šokem pro tyto dezinformátory a lháře byla zpráva M.Farleyové 11.listopadu 1999 (Los Angeles Times) "2108 mrtvol dosud vykopáno v Kosovu". A Cockburn se sarkasticky ptá 29.října (Los Angeles Times) "Kde jsou doklady o genocidě Albánců ?" Dokonce i v konzervativním The Wall Street Journal byl článek D.Pearla (později zavražděn v Pákistánu) a R.Blocka "Válka v Kosovu byla krutá, rozhořčená a divoká; Genocida to nebyla" s podtitulkem "Povídačky o masových ukrutnostech vznikaly a přecházelo se přes ně s nedostatečnými důkazy - Nebyly žádné mrtvoly v šachtách dolu"(31.prosince 1999). Další ránu falešným hráčům Západu s počty mrtvých dali španělští soudní odborníci: místo očekávaných 2 000 pitev v okrese Istok našli jen 187 těl k pitvě (i to je hrozný počet). Z toho byl článek "Zločiny války-Ano; Genocida-Ne"(El Pais, 23.září 1999). Zločineckou NATO agresi proti zmenšené Jugoslávii správně uvádí článek Harolda Pintera, budoucího nositele Nobelovy ceny za literaturu "Harold Pinter o banditech a vrazích" (rakouský Standard, 20.května 1999). -"Tato válka je akci banditů bez jakéhokoli uvažování o možných následcích." I OSN si zahrála jako falešný hráč, když uváděla počty mrtvých v době NATO agrese, prý hlavně od Srbů povražděných Albánců. Nejdříve to bylo strašných 44 000, pak už 22 000, pak 11 000, až to na štěstí kleslo na výše uvedená čísla. Toto komentovali se sarkasmem i španělští soudní lékaři ve své uvedené správě v El Pais.

K dezinformaci veřejnosti pomohly i filmy. Jako příklad lze uvést náš film "Kolík číslo 12, Kosovo 1999", autorů J.Noháčové a J.Urbana, který vysílala ČT 6.dubna 2000. Dr.Jan Pelikán kriticky popsal film (Právo, 8.dubna 2000):"Hrůzy války viděné jen z jednoho zákopu.Autoři operovali jen s nedostatečně dokázanými fakty.Prvním úkolem badatele je posoudit věrohodnost dokumentů a svědectví."

Během zabíjení a ničení NATO bombami vyzněla směšně slova nekritického prezidenta Havla o "humanitárních raketách.", kterými zabíjelo NATO Albánce i Nealbánce.

11.) Jako KRÁLOVSKOU LEŽ možno nazvat lež, šířenou albánskými "očitými svědky", užitou západními medii i organizací NATO v době když letectvo NATO zabíjelo v Srbsku. "Očití svědkové" viděli, jak Srbové vyhazují 700 povražděných Albánců do šachet dolu Trepča. Byli i západní novináři, kteří tam "cítili nasládlý zápach" hnijících mrtvol. A pak zase přišel nečekaný šok pro lháře. Mluvčí komise Tribunálu z Haagu (ICTY) Kelly Moorová 12.října 1999 prohlásila, že ani mrtvoly ani zbytky po nich v šachtách nebyly nalezeny. Ukázalo to "věrohodnost albánských očitých svědků" a části západních novinářů. 

12.) Po příměří v Kumanovu (červen 1999) a odchodu vojska a policie FRJ z Kosmetu, nastaly skutečné etnické čistky, terorizování a vraždy Nealbánců (Srbů, Romů, malé kolonie Chorvatů, kosovských "Bosňanů",aj.) i prosrbských Albánců. Uprchlo, bylo vyhnáno 250 000 Srbů, v ghettech jich zůstalo 100 000. Bylo vyloupeno,vypáleno a zničeno přes 100 chrámů, klášterů, na 40 000 domů, spáleny 2 milióny srbských knih. Existuje o tom záplava článků. Neúspěch ochránců míru, KFOR na Kosmetu ukazuje řada příkladů, např. 23.července 1999 bylo během žní zavražděno 14 Srbů u vesnice Gracko, zločin spáchali zřejmě Albánci z vedlejší vesnice. Nikdo nebyl obžalován. 24.července zavražděno 15 Srbů odvlečených do vesnice Ugljare. Nikdo nebyl obžalován atd.

Oficiální údaje FRJ uvádějí, že od 12.června 1999 do konce února 2000 bylo provedeno 4 354 teroristických útoků na Kosmetu, proti Srbům a Černohorcům 4 121, proti Albáncům 96, proti ostatním Nealbáncům 137. Bylo:

                                         Zabitých            Zraněných        Unesených, nezvěstných

Srbů a Černohorců              811                      751                               821

Albánců                               71                         20                                 37

Ostatních                             28                         31                                 27

Z unesených a nezvěstných bylo zabito 76, utekli 4, neznámý osud mělo 716, propuštěno 25. 

13.) Zbytky Srbů a Romů živoří v ghéttech Kosmetu bez zdravotnické péče, bez možnosti zaměstnání a školní docházky, nákupů. Opustit ghetto lze jen za doprovodu vojáků KFOR, ale ani toto nezajistí bezpečnost, na tyto konvoje se střílí, hází Molotovovy koktejly. Zcela směšně zní slova západních demagogů o klidném multietnickém životě, o dosažení jakýchsi standardů. Velikým škůdcem všech Nealbánců byl první vysoký představitel pro Kosovo Francouz, lékař, Bernard Kouchner, který seč mohl znesnadňoval život Nealbáncům, obzvláště Srbům. Ostatní vysocí představitelé také v tomto ohledu za moc nestáli. Jeden z Kouchnerových "velikých hříchů" bylo schválení vzniku prý jen "lehce" ozbrojeného TMK (Kosovského ochranného sboru), do kterého přešli bez problému teroristé údajně "rozpuštěné" UÇK. Nealbánci nesmí mít žádné zbraně. Takže se odzbrojení UÇK vlastně nekonalo. Proto se také téměř nikdo z uprchlých Srbů nevrátil - snad jen 3-4 000. Podle rezoluce RB 1244 má UNMIK zajistit uprchlíkům bezpečný návrat do jejich domovů, ale tyto Albánci preventivně zničili nebo sami obsadili. Zase přišly tisíce Albánců z Albánie a z celé Evropy (zločinečtí vyvrhelové - Verbrecherabschaum, jak říká P.Flieder, Neue Kronen Zeitung, 10. a 17.říjen 1998). Ale z toho "obyčejného lidu" je přes 50% bez práce! UNMIK založil (2006) "Kosovskou agenturu" pro navrácení majetku, zatím nebylo vráceno nikomu nic. Na Kosmetu bylo uzurpováno přes 20 000 srbských bytů, navráceno bylo dosud snad jen 3-400 bytů. Jedno zcela protiprávní rozhodnutí vysokého představitele je však katastrofální: pokud je odcizený majetek (domy, pozemky, lesy, orná půda) spravován 10 let jinou osobou, přestává být majetkem původního vlastníka. Jinými slovy hrdlořez, který se zmocnil majetku vyhnaného Roma nebo Srba se jistě postará o to, aby se původní majitel nevrátil. A to se mu jistě podaří, pokud UNMIK tolik nadržuje hrdlořezům a nezajistí bezpečný návrat uprchlíkům. A pokud Evropská unie nepochopí, že nelze jen tak zrušit rezoluci 1244 Rady bezpečnosti a udělat z OSN šaška, protože v té rezoluci je Kosovo součást Srbska. Zdali to pochopí i hlavní motor zla, USA. A co bude s vlastnictvím půdy, která z 58% na Kosmetu patří (patřila) Srbům ? A co bude s církevním majetkem? 

14.) V událostech při rozbíjení Jugoslávie, během občansko-etnicko-náboženské války, nikdo nebyl zcela bez viny. Je ale při tom nutné si uvědomit, "kdo to začal". Srbové to nebyli, protože celistvá Jugoslávie představovala jediného garanta bezpečnosti pro 25% Srbů, žijících mimo Srbsko v Chorvatsku, Bosně a Hercegovině, na Kosovu a Metohiji. Při uvedené válce bylo spácháno mnoho zločinů proti lidskosti, i když už sama válka je zločin. Aby mohl trestat jen ty, které si bude přát, vytvořil Západ nelegální ad hoc Tribunál pro válečné zločiny v Jugoslávii v Haagu, ICTY (International Criminal Tribunal for Yugoslavia). Nelegální je proto, že si ho vytvořila Rada bezpečnosti, která k tomu neměla mandát. Legálně by ho zřejmě mohlo utvořit Generální shromáždění OSN. Činnosti ICTY měly být placeny z prostředků OSN, prakticky je ale financován od USA, Saudské Arábie, finančníka Sorose, apod., takže přestal být nezávislý a stal se nástrojem politiky USA, Západu. A jeho výdaje stále stoupají, tč. Už hodně přesahují 200 miliónů US dolarů ročně. Od ICTY jsou odsuzování prakticky pouze srbští velitelé a bojovníci, velitelé podle "velitelské zodpovědnosti".Existují následkem toho do nebe volající rozsudky, např. velitele 28.muslimské divize Nasira Oriće, z údajně "demilitarizované" Srebrenici, zodpovědného za zničení kolem 100 srbských vesnic východní Bosny (některé autor sám viděl) a povraždění hodně přes 1 000 jejich obyvatel. Byl odsouzen (2004), za hlavní prokurátorky Carly del Ponte, na DVA roky. Ne pro své zločiny, líčené i západními médii, kterými se vychloubal, ale ve smyslu toho, že "nezabránil porušování lidských práv". Ještě štěstí, že už koncem 2007 odešla věčně zachmuřená, krajně protisrbsky nespravedlivá, na pohled nepříjemná, Carla del Ponte. 

Velitel UÇK, generál Agim Çeku, důstojník armády Titovy Jugoslávie, který zběhl v 1991 k chorvatské armádě, se účastnil masakru Srbů (povýšen prý za to na generála) v tzv. Medacké kapse (9.září 1993), spolupracoval při masakrech a vyhnání přes 200 000 Srbů z Krajiny v srpnu 1995. Obžalován za válečné zločiny, dnes je významným státníkem Kosova, byl donedávna předsedou vlády. Dalším obžalovaným za zločiny je albánský generál Adem Rahimi, také bývalý plukovník jugoslávské armády, přeběhlý v 1991 k Chorvatům. O masakru v Medacké kapse píše vysoký představitel OSN C.Thornberry (Foreign Policy, Fall 1996), rozhořčený nečinností ICTY, kterému předal podrobnou zprávu o zločinu chorvatských jednotek, včetně holandských žoldáků, kde "působil" i Agim Çeku, a nic se nestalo. Nynější premiér (konec 2007) vlády Kosova Hashem Thaci, obžalovaný už ve Švýcarsku za obchod s drogami, teroristickou činnost, byl znám i tím, že likvidoval jako politický vedoucí UÇK ve vlastních řadách své protivníky. Ramush Haradinaj, významný velitel UÇK byl zatčen a uvězněn v Haagu, za vraždy Srbů, Romů, prosrbských Albánců, ale pak propuštěn, aby si "mohl připravit obhajobu" (a zbavit se svědků svých zločinů).

Krajně trapně zapůsobila (před del Ponteovou) hlavní prokurátorka ICTY Louise Arbourová, když uprostřed ničení a zabíjení letectvem NATO agresora v květnu 1999 nezažalovala NATO za zločiny, ale zažalovala prezidenta Miloševiće "za zločiny na Kosovu", jak je uváděly USA. Když byla v 1997 v Sarajevu, kde právě vycházely v časopise DANI (7.listopadu) zprávy o masových vraždách přes 1 000 Srbů v jámě KAZANI (psal o nich i International Herald Tribune 8-9.listopadu 1997), paní prokurátorka mlčela a nevyužila publikovaný seznam vrahů muslimským (!) časopisem DANI. 

15.) Pravé peklo zažili ve svých ghettech zbývající Srbové a Romové během kosovské "křišťálové noci" 17-18.března 2004. Albánská chátra, dobře organizovaná do velikých tlup, místy prý až 1 000 lidí silných, zaútočila na zubožené obyvatele ghett na několika místech Kosmetu, když se utopili v Ibru dva (tři ?) albánští chlapci. Tentokrát ta chátra masově nezabíjela, bylo ale přece 19 mrtvých a 900 zraněných následkem masového surového bití. Albánská chátra přepadala rodiny v domech, vyháněla je ven, dům vyrabovala a pak dům vypálila nebo jinak zničila, takže se z domovů vypuzení Srbové a Romové už nemají kam vrátit. Bylo vypáleno a jinak zničeno přes 40 kostelů, klášterů. Snad nejhůře dopadly poslední zbytky Srbů v kdysi "císařském Prizrenu" XIV.století, kde je měly chránit německé jednotky KFOR. ZBABĚLOST NĚMCŮ byla neuvěřitelná. Zatím co albánská chátra drancovala a ničila, němečtí příslušníci KFOR stáhli svá obrněná vozidla na bezpečnou vzdálenost, fotografovali hořící starobylý klášter ze XIV. století. Velitel těch zbabělců generál Hölger Kammerhoff dostal před útokem pokyn od chátry, aby se jeho jednotky stáhly, že se jim neskřiví ani vlas na hlavě, jinak že to odskáčou.A tak se stáhly.

Do příchodu KFOR v červnu 1999 žilo v Prizrenu 10 000 Srbů, koncem 1999 už jen 102. Po "křišťálové noci" 2004 už žádný Srb v Prizrenu nežije. Takže 100% etnická čistka Srbů z Prizrenu se uskutečnila pod dozorem OSN. Ve dnech 17. a 18.března bylo v Prizrenu vypáleno až zcela zničeno: chrám Bohorodičky Ljevišské (z XII.století, památka UNESCO), kostely Sv.Nikoly (XIV.st.), Sv.Neděle (XIV.st.), Sv.Pantelejmona (XIV.st.), Sv.Kuzmy a Damijana (XIV.st.), Sv.Mučedníka Georgie (XIX.st.), nově budovaný, Turky pobořený klášter Sv.Archandělů (XIV.st.). Byla zcela zničena a vypálena Bohoslovecká škola Cyrila a Metoděje a sídlo raško-prizrenského vladyky. Nikdy nebylo takové soustavné drancování a ničení ani za Turecka.

Stejně ZBABĚLE JAKO NĚMCI SE ZACHOVALI I FRANCOUZI, jejichž jednotka měla chránit klášter Dević (XV.st.) nedaleko města Srbica. Albánská chátra klášter vyloupila, vypálila a zcela zničila a také znesvětila hrob Sv.Joanikije Devićského. Francouzi nehli prstem i když byly ničeny srbské domy vesnice Svinjare. STATEČNĚ SE ZACHOVALI ŠVÉDOVÉ, ČEŠI, SLOVÁCI, IROVÉ A FINOVÉ (velel jim švédský plukovník Hans Hekanson) při úspěšné obraně kláštera Gračanica (XIV.st., památka UNESCO) a osady Čaglavica, měli ale 35 zraněných. Vojáci byli vyznamenáni medailí za statečnost (podrobnosti z článku M.Zaremby v Dagens Nyheter, cit.dle BI, čís.127, prosinec 2007). 

Zle byli postiženi Srbové z Peći, u které se nachází komplex chrámů pravoslavné patrijatšije (sídlo patriarcha) z XIII.století. Ubytovací prostory (tzv. konak) vypálila albánská chátra už v r. 1981. Před okupací od KFOR žilo v Peći do června 1999 kolem 20 000 Srbů, pak koncem roku 1999 jen kolem 1 000. Po "křišťálové noci" už tam nežije ani jeden Srb.

17.března 2004 albánská chátra napadla město a vypálila všechny srbské domy, jejich obyvatelé byli evakuováni na italskou základnu KFOR ve vesnici Zagrmlje. Došlo k ostrým střetům mezi policii UNMIK a chátrou, zahynul jeden Albánec z bývalé UÇK. Byly proto masové demonstrace Albánců, při kterých byla vypálena řada pravoslavných kostelů, pravoslavná fara, zničen pravoslavný hřbitov v Bílém poli. Kolem Peći bylo vypáleno 50 vesnic a vypáleno nebo zbouráno 2526 srbských nebo romských domů, v Peći samotné bylo po vyhození Nealbánců obsazeno 2555 rodiných domů.

Zatím co jsou soustavně ničeny pravoslavné svatyně, díky intenzivní pomoci Saudské Arábie a jiných islámských států, bylo postaveno na Kosmetu přes 100 nových mešit.

JE MOŽNO SVĚŘIT VLÁDU NAD KOSOVEM A METOHIJI VLÁDĚ, VEDENÉ OSOBAMI OBŽALOVANÝMI ZA VÁLEČNÉ ZLOČINY, KDYŽ ANI 17 000 VOJÁKŮ KFOR A 4 000 POLICISTŮ UNMIK NEMOHLA ZABRÁNIT V ROCE 2004 VLÁDĚ CHÁTRY, VRAŽDÁM, RABOVÁNÍ, VYPALOVÁNÍ, NIČENÍ VČETNĚ CHRÁMŮ A KLÁŠTERŮ A VYHÁNĚNÍ NEALBÁNCŮ Z JEJICH DOMOVŮ, KDYŽ NEALBÁNCI NEMOHOU BEZ DOPROVODU KFOR OPUSTIT GHETTA, KDE JSOU BEZ ZAMĚSTNÁNÍ, BEZ ZDRAVOTNICKÉ PÉČE, BEZ ŠKOLNÍ DOCHÁZKY, BEZ MOŽNOSTI NÁKUPŮ?